23.976 Ro RETAiL
SOȚIA MĂCELARULUI
Peste mări și țări, în largul coastelor Carolinei,
trăia odată o fată cu un dar extraordinar,
care credea că le știe pe toate.
Despre mine e vorba.
Mi se spune Marina, și sunt clarvăzătoare.
Totdeauna am știut dinainte ce-și doresc oamenii.
E un dar din naștere.
Firește, îmi căutam în continuu perechea,
ceea ce Grammy D'Arbo numește "cealaltă jumătate".
Am avut pretendenți, dar eu căutam semne să mi-l arate pe cel adevărat,
curcubeul în zigzag, fulgere sfâșiind cerul,
semnele care-ți spun de regulă că te-ai îndrăgostit.
Anii treceau și eu deveneam tot mai nerăbdătoare.
Grammy mi-a spus că de la hormoni mi se trage.
Dar eu știam că dragostea era tot mai aproape.
Și abia așteptam să pornesc și eu la drum.
Mai întâi, o cometă cu două cozi mi-a tăiat calea,
și am știut sigur că dragostea era pe-aproape.
Apoi, apa a adus la mal un dar magic,
anunțând o călătorie într-un ținut îndepărtat.
Pe urmă, peștișorul care a scos din apă un inel de cununie.
Un semn categoric că urma să-mi întâlnesc tovarășul de viață.
Apoi, într-o noapte, l-am visat.
De fapt, am visat doar o parte din el. Dar ce parte !
Avea un zâmbet larg, luminos.
Grammy mi-a spus că nu te poți lua după zâmbet decât dacă ești dentist.
Să fiu sinceră, mă cam săturasem de sfaturile ei.
Știam ce văzusem în vis, zâmbetul celeilalte jumătăți.
Urma să vină de peste mări, bărbatul visurilor mele.
Adonisul meu. Poseidonul meu. Nu.
Nu... Zeus al meu !
De aceea am fost puțin mirată
când valurile l-au adus la tărm pe viitorul meu soț, Leo Lemke.
Grammy D'Arbo spunea, "Dragostea e pasul ce nu poate fi evitat."
Ce mai pas am făcut, de la insulița mea până la a lui.
Copii, nu irosiți apa !
Măgarilor ! O să fac cârnăciori din voi !
Doamnelor, mă ajutați, vă rog ? Mulțumesc.
Molly, Gina, ea e mireasa mea, Marina Lemke.
Mireasa ?
Bine ai venit.
Leo, o să faci hernie.
Dragostea m-a întinerit.
Nu trage cu ochiul. Nu te uita.
E pentru ambalat carnea.
Așa! Totdeauna trebuie să porți șorț, totdeauna.
Vei lucra aici, în spatele tejghelei.
- E fragilă. - Îmi pare rău.
Clientul trebuie să fie mulțumit, ăsta e lucrul cel mai important...
- Leo, te-ai întors. - Harper, mă ataci ?
Asta ? Scenariștii au decis că Harper va ucide pe cineva săptămâna viitoare.
Încă n-au hotărât pe cine anume,
dar m-am gândit să mă obișnuiesc cu arma, să fiu pregătită.
Dragă, ea e Robyn Graves.
Apare în emisiunea "Pâinea cea de toate zilele".
- Mare vedetă TV. - Nici chiar așa.
Iar ea e Marina Lemke...
- Soția mea ! - Încântată.
Soția ta ?
Adică, vreau să spun, Dumnezeule, felicitări !
E minunat.
Ticălos mic, nu mi-ai spus că ai pe cineva.
Îi arătam Marinei magazinul. De fapt nu e deschis.
Leo, ajută-mă, te rog. Mă ajuți ?
- Am ceva în congelator. - E pentru grătar.
Să văd ce pot face.
Așadar Leo s-a însurat.
Și tu la fel. Bravo.
- Când v-ați cunoscut ? - Acum două zile.
Mamă ! Glumești ? Ce curaj aveți !
Pare atât de repede.
- De unde ai știut că el e alesul ? - L-am visat.
Doamne ! Aș vrea să visez și eu niște răspunsuri.
Eu nu visez decât că sunt goală pe scenă,
e atât de banal încât mi-e jenă să-i spun prietenului meu. E țăcănilă.
- Țăcănilă ? - E psihiatru.
Știu că ar vrea să am vise mai complicate, așa că...
...uneori mai inventez. Poate m-aș putea inspira de la tine.
"Dragule, am visat că eram la nunta mea,"
"iar tu erai acela, alesul, singurul."
- Cum voi putea fi sigură de asta ? - O să fii.
Dragostea te așteaptă în spatele unui chip prietenos.
Vor fi schimbări mari
și o surpriză plăcută.
Dar să nu-ți fie teamă. Trebuie s-o confrunți.
Destinul are căile lui neștiute. Așa spune bunica D'Arbo.
Atunci e Alex !
Cred că ne-am prostit singuri vorbind despre "independență",
când de fapt sunt doar o fată de modă veche. Aș putea muri...
Poftim. Le poți decongela repede la microunde.
- Mersi, Leo. Știi, soția ta... - ...e foarte deosebită, zău.
Am condus toată ziua.
Asta e prima noapte pe care o petrecem acasă, împreună.
- Trebuie să închidem ! - Doamne ! Cât de nesimțitoare pot fi !
OK.
- Cât îți datorez ? - Îmi dai data viitoare.
Hei !
- Mulțumesc. Vorbim ? - De-abia aștept.
- Ne vedem mai încolo. - Pa !
Dragă, de ce i-ai spus toate chestiile alea ?
Păi... M-am gândit că ar vrea să știe.
Leo ! Bine ai venit înapoi. Aud că trebuie să te felicit.
Doc, ți-o prezint pe mireasa mea, Marina.
- Ești OK ? - Da. N-am fost atent.
Da.
- Sper că ai destul spațiu. - Berechet.
Știi, nu mă așteptam să vin acasă însurat.
Ăla e foarte zgomotos.
Am un ceas nou, digital. Vrei să-l punem în sufragerie ?
Nu. Ceasul ăsta a fost al familiei de la începutul lumii.
- E un ceas perpetuum mobile. - Nu există așa ceva.
Da, sigur. Bunica D'Arbo spune că ticăitul reprezintă inima unui mariaj.
Două inimi care bat la unison.
E drăguț.
Să nu mergi nicăieri !
Nimeni nu-i mai tare decât Bessie.
- Cine e ? - Bessie Smith.
Împărăteasa Blues-ului.
- De ce sună atât de distorsionat ? - E înregistrarea originală, foarte rară.
- N-am mai dansat cu nimeni până acum. - Nu-mi vine să cred !
Păi, ăsta e adevărul.
În orașul ăsta e curent peste tot. N-o să reușesc să adorm niciodată.
Am putea să ieșim, să mă prezinți vecinilor ?
Trebuie să ne trezim devreme dimineață. Așteptăm un transport mare.
Cred că o să ajungă târziu. Ceva... o osie ruptă.
- Încep să mă pricep. - Sigur că da.
Ce părere ai ?
Cred că sunt un măcelar norocos.
- Mă bucur că te-am descoperit. - Eu te-am descoperit.
- Scuze. M-ai luat prin surprindere. - Da.
Credeam că urma să hotărâm să locuim împreună, nu să ne căsătorim.
De unde ți-a venit ?
De la nevasta măcelarului.
- Poftim ? - De la soția lui Leo.
Am fost pe la multe clarvăzătoare, tipa asta nu se preface.
- E o femeie foarte înțeleaptă. - Leo s-a însurat cu o clarvăzătoare ?
Mi-a spus, "Dragostea așteaptă în spatele unui chip prietenos."
"Să nu-ți fie teamă. O poți înfrunta."
Unde naiba a găsit Leo o țigancă ?
Alex, vrei să ne căsătorim sau nu ?
- Înainte să răspundem, ia loc. - Doamne ! Nu.
Dacă ea are atâta influență asupra noastră, ar trebui s-o cunosc mai bine.
- Putem să ne gândim la noi, nu la ea ? - Sunt îngrijorat. Nu, sunt curios.
Dacă vroiai să vorbim de căsătorie,
de ce te-ai dus la o femeie străină, într-o măcelărie ?
De ce n-ai venit la mine ?
Las-o baltă ! Trebuia să-ți fi spus că am visat. Am fi fost la altar pe vremea asta.
- Putem vorbi serios ? - Nu. Te poți comporta ca un bărbat ?
Vreau doar să spun că mariajul ține de inspirație.
- Știi că nu-mi place cuvântul "țăcănit". - Țăcănilă !
LEMKE & FIUL MĂCELAR
"Cu toții suntem în mocirlă, dar unii dintre noi privim spre stele."
Cine a făcut asta ?
- E frumos. - E vandalism.
- O spăl pentru câțiva dolari. - Nu vrei s-o lași ?
- Poftim ? - Pe cine ar deranja ?
Avem niște treabă în magazin, dacă știi să ții o mătură în mână.
- Avem treabă ? - Primim marfă după-amiază.
- Dimineață. Pot să-ți vorbesc ? - Scuze.
- Îl știu pe puștiul ăsta. E un golan. - Nu. Nu mi se pare.
Poate că lumea nu-l prea înțelege. Nu i-ar strica o slujbă.
Ce părere ai ?
Ce mai aștepți ? Vino până nu se răzgândește.
Eugene, vino încoace. Vino încoace, OK ?
- Spală în camera din spate. - Poftim, chiar acum ?
Nu, mâine.
...și un dolar și 25 de cenți.
- Și mai vino cât de curând. - Mulțam', o să vin.
- Îmi place vitrina. E originală. - Mulțumesc. Pe curând.
Bună ziua, dr Tremor. Ce-ai dori ?
Caut pe cineva.
E în spate.
Știi, nu mi-aș face griji pentru Eugene. E un băiat bun.
Firește că e un băiat bun... Eugene !
- Leo zice că cotletele arătau bine azi. - Bine.
Vreau să-ți spun ceva.
- Scuze. Sunt în timpul programului. - Nu te voi reține.
E în regulă, Eugene. Du-te.
- Ce faci ? - Curăț ghinionul.
- Poftim ? - E o mătură din Ocracoke.
O insulă în largul Carolinei de Nord.
Ne scuzi puțin ?
- Ai uitat că trebuia să ne vedem ? - Am servici. N-am nevoie de Țăcănilă.
Eugene, nu cred că-i place să i se spună așa.
Îmi pare rău.
- Bună, doctore, ce mai faci ? - Bine. Încerc să vorbesc cu Eugene.
Sigur. Nu te grăbi.
De ce tai cotletele alea ?
N-avem unde să le punem când sosește marfa.
N-o să ajungă azi.
- Au sunat ? - Nu încă. Încep să mă pricep.
Am avut o înțelegere.
Trebuia să ne vedem vara asta să decidem dacă ai nevoie de psihiatru.
Așa te-ai înțeles tu cu ofițerul meu. Eu sunt doar un puști problemă.
Cine zice asta ? Nu ești deloc o problemă.
Eugene... sunt încântat că ți-ai găsit un servici. E un lucru bun.
Dar nu înlocuiește tratamentul. Mai sunt lucruri pe care trebuie să le discutăm.
Cotletele alea o să se usuce ! Mâine n-o să le mai cumpere nimeni.
- Eugene ? - Marina ?
Ține de ritm, nu ?
La o parte ! Doamne îți mulțumesc, e deschis.
Ajung acasă și îl găsesc acolo.
"Sunt un artist. Jackson Pollock trebuia să-și amintească de cotlete ?"
I-am spus, "Termină. Nu mai ai haz de când ai terminat școala de arte."
"Eu cumpăr mâncarea. Tu poți să faci măcar atât, s-o aduci acasă."
Am invitați la cină, peste trei ore, 24 de critici și oameni de artă,
în speranța că vreunul o să-l aprecieze și o să mă scape de el.
În sinea ta îți spui, "E vina ei."
"Ce femeie normală s-ar încurca cu un pictor ?"
Contez pe spiritul tău milostiv.
Am nevoie de cotlete de vită, îmi trebuie multe, în clipa asta.
- Ce sunt astea ? - Cotlete de vită, multe, în clipa asta.
Cum ai făcut ?
- Frumoasă vitrină ! - La revedere !
Da, cum a făcut-o ?
Eugene, treci pe la mine diseară la șase. Vorbim atunci despre alegerea asta.
Nu-ți face griji, doctore. O să am grijă de el.
Apreciez.
Transmite-i salutări prietenei tale din partea mea.
Așa e. Tu și Robyn v-ați întâlnit și v-ați influențat reciproc.
Sunt curios, dnă Lemke. De ce crezi că ar trebui să ne căsătorim ?
Oamenii nu aud întotdeauna exact ce spun eu.
N-ai pățit același lucru în meseria ta ?
Dnă Lemke ?
Știi, nu i-am spus niciodată iubitei tale să se mărite cu tine.
Prevăd că o să te desparți de ea. Ție îți trebuie luna de pe cer.
Nu ea va fi aceea cu care te vei însura. Mă ajuți ?
- Da, sigur. - Mersi.
Poți să-ți dau un mic sfat profesional ?
- De la un învățat ca tine ? Cu plăcere. - Bine.
Cred că intuiția feminină, dnă Lemke,
este, până la un punct, o manifestare a inconștientului colectiv.
Dar ar trebui să ai grijă cum îți organizezi viața,
pe a ta și pe a altora...
...pornind de la un astfel de instinct primitiv.
- O să țin minte asta. - Bine, bine.
Îmi deschizi ușa ?
Eugene, ne vedem mai târziu.
Are limba îndeajuns de lungă să-și taie gâtul cu ea.
- Exact asta vroiam să spun și eu. - Dragule, e pentru...
Răspunzi tu ?
Lemke la telefon.
Poftim ? Nu ajungeți ? Am nevoie de carne astăzi !
- Poate ar trebui să ies puțin. - O osie ruptă ?
Eugene, ai tu grijă de magazin. Spală-te pe mâini înainte să atingi carnea.
Bună, fetelor. Ce mai faceți ?
Bine, foarte bine.
- Bună. - Bună.
Nu cred că ne-am cunoscut.
Tocmai m-am mutat aici cu soțul meu.
Poate că-l știi. Îl cheamă Leo Lemke.
Măcelarul ?
- Spuneți dacă aveți nevoie de ajutor. - Păi, aș cam avea.
Caut ceva demodat, fără pretenții.
- La ce vă trebuie ? - Un concert la biserică.
"Nu ne duce pe noi în ispită."
E atât de șic.
Știi, dacă te coafezi un pic și-ți iei niște pantofi mișto...
N-ai mai fost de mult pe la biserică.
Te văd purtând-o într-un club de noapte.
Stai într-o încăpere, în fața atâtor oameni, și...
...cânți.
- Le puteți combina cu pantofi de lac. - O iau pe asta.
- Cât costă ? - Ăia sunt 3,50.
OK, 3,50. Cred că am atât.
Aici sunt trei, și am și niște mărunți. Poftim.
Trebuie să mă întorc la servici. Mulțumesc.
Ne vedem mai încolo.
Cred că m-am hotărât.
- Voi cânta blues. - Vrei să cânți blues ?
- Ce vrei să spui cu asta ? - Solistă la bar.
De fapt, am întâlnit o tipă deosebită într-un magazin de haine.
Nu-mi amintesc exact ce a spus, dar mi s-a părut că avea dreptate.
- Voi cânta. - Bine, dacă așa simți tu.
Dar de ce crezi că o vânzătoare dintr-un magazin te-a influențat așa de mult ?
Nu, nu e vânzătoare. Cred că lucrează la o măcelărie.
Dar e atât de înțeleaptă.
Stella, ești o femeie inteligentă și profundă,
n-ai nevoie de o clarvăzătoare să-ți spună ce să faci în viață.
De aceea suntem aici.
Chiar crezi că e clarvăzătoare ?
- Bună. - Bună.
Cine ți-a aranjat vitrina așa ?
Poate ar trebui să fac ceva similar.
- Pantofii ăia... - Sunt atât de comozi.
Lucrezi încălțată cu ei ?
- Pentru ce e aia ? - De cină. Pentru tine și un amic.
Am destui prieteni. Mie dragostea îmi lipsește.
Nu dispera. Durează atât cât trebuie să dureze.
Ce anume ?
Pe Leo îl deranjează când încep să vorbesc așa.
Sunt două fețe.
Nu, e o față cu două părți.
Pe o parte... violentă.
Dar nu împotriva ei.
Doar împotriva bărbaților care s-au purtat urât cu ea.
Pe cealaltă parte...
...ea caută iubirea.
Dar e dezorientată...
...pentru că...
Pentru că o caută...
...o caută acolo unde nu trebuie.
Dumnezeu s-o aibă în pază. De-abia aștept.
Stai proptită în ușă. Vei găti pentru doi cât de curând.
Crezi că soțul meu ar vrea să mă îmbrac cu așa ceva ?
Știi, e așa de sofisticată și ...știi tu.
Nu, cred că arăți extraordinar.
- Cât îți datorez ? - Nimic. E un cadou.
Mulțumesc.
- Mulțumesc. - Pe curând.
Sunt mulți țăcăniți în orașul ăsta. Nu vrei ca lumea să creadă la fel despre tine,
și-atunci ce-ar fi să încetezi cu discuțiile astea clarvăzătoare ?
Doamne, Leo, încerc să mă abțin.
Firma noastră vinde carne, nu dă sfaturi.
Îmi dă fiori.
Ei, cum așa ?
Eu...
Tu...
Trebuie să beau ceva.
Leo ! Am aflat vestea. Cum e viața de cuplu ?
Toarnă-mi, Luis. Toarnă.
Dragă !
Iubito !
Vino încoace, iubito.
- Molly, Gina. Ce mai faceți ? - Bine.
- Vino, ia loc. E pentru tine. - Mulțumesc.
Așadar...
Cum e cu dragostea ?
Netezim asperitățile.
Toate se rezolvă într-un fel, nu-i așa ?
Un cadou de nuntă. Ai nevoie să te ajute la farmece.
E un săculeț de vrăjitorie. Niște ierburi, flori uscate...
rădăcini, coji de nucă, pânze de păianjen, ceară de lumânare.
- Personal, îmi place puțin chimion. - Zău ? Folosești chimion ?
Eu nu folosesc niciodată. Părul de capră e bun.
Ajută la claritatea viziunii, astfel încât ce vezi este...
- Ceea ce spui în cele din urmă. - Exact.
Mulțumesc, doamnelor.
Și totuși, ce trebuie să se întâmple nu se poate schimba.
În vremuri grele e nevoie de o minte deschisă. Poart-o.
Sunt frumoși pantofii, Alex. Colecția Jackie Gleason ?
Îți plac ?
OK.
Nu pot veni cu tine și cu Robyn săptămâna viitoare.
- Cum adică ? - A intervenit ceva.
Am închiriat casa cu 5 luni în urmă. Abia așteptam să mergem.
- S-a întâmplat pe neașteptate. - Trebuia să ne odihnim, la naiba.
- Ți-am fixat o întâlnire pe sâmbătă. - Am deja o întâlnire, mulțumesc.
OK, asta e altceva. Adu-o și pe ea.
Încă nu știu cine e.
- Sunt curios. - Nu.
Ai întâlnire cu cineva, dar nu știi cu cine.
- Ține-ți gura. - Nu.
Sunt interesat oricând prietenii mei dau semne de demență precoce.
Uite ce e, Alex. Știu că sună ciudat, dar am cunoscut o femeie minunată.
Spune că în curând voi găti pentru doi. Chiar vreau s-o cred.
- Pe cine să crezi ? - Pe nevasta măcelarului.
Și într-o zi, într-o zi...
Am fugit cât mai departe de tine. De ce sfârșesc tot în brațele tale ?
Acolo ți-e locul, adăpostită, în căldura îmbrățișării mele.
- Dar... - Vino la mine, floarea pasiunii mele.
Vreau să ne fie bine.
Chauncy, Chauncy.
Ți-am spus că unul dintre noi va avea de suferit.
De ce tot ceea ce ating eu... moare ?
De la pistol se trage, iubito.
Vine jos cu o singură cutiuță ! Ditamai bărbatul, aduce o singură cutie.
Hai să încărcăm. Ce-i cu tine ? Nu-mi vine să cred.
Îmi dă telefon interurban din Georgia...
Bună, Eugene.
Ți-am adus ăsta.
Vroiam să ți-l dau ție. Vreau să-l deschizi aici.
- Mulțumesc. - E un mic cadou, ceva deosebit.
- Vroiam să ți-l dau ție. - Eugene, e atât de frumos.
Vino încoace.
- I-am spus Rosalita. - E tare dulce. Bună, Rosalita.
- Îți place ? - E frumoasă ! Mulțumesc foarte mult.
- Ai întârziat ! Mișcă-ți fundul. - Hai.
Leo, dacă ai ceva să-mi spui, nu te descărca pe el.
- Sănătate. - Ai un parfum nou ?
Cred că s-ar putea să fii alergic la noul meu săculeț de vrăjitorie.
Uite, stai să-ți aduc un șervețel.
- Poftim. - Ce naiba e asta ?
E Rosalita. Nu-i așa că-i dulce ?
Ce vrei să faci cu un pui viu ?
Nu, nu-mi spune.
Nu-mi spune.
Nu vreau să știu.
Nu spune nimic. Nimic.
Leo ! E doar un pui.
N-am crezut că o să văd vreodată cum arată biroul unui țăcănilă.
Pare atât de normal.
Mă așteptam la ceva mai psiho, mai pervers.
- Cu ce te pot ajuta, Leo ? - Nu-mi trebuie ajutorul tău. Sunt normal.
Soția mea e problema.
Știi că suntem căsătoriți doar de câteva zile,
dar cred că e dusă cu capul, dacă înțelegi ce vreau să spun.
Cred că am o idee. Deși nu mă împac cu expresia "dusă cu capul".
Nici eu.
Vezi tu, ne-am căsătorit repede, în ziua în care ne-am cunoscut. Ea a insistat.
Mi-a spus că eu sunt bărbatul visurilor ei.
Firește, habar n-aveam ce vroia să spună cu asta.
Ne-am jurat credință unul față de altul.
Cred că un bărbat e întruchipat prin jurămintele sale.
Dar acum încep să cred că s-a căsătorit cu mine datorită viselor ei.
Ea crede în ele, doctore.
Nu-i normal. S-ar putea să fie un complex, ceva, în capul ei, nu ?
Adică e țăcănită. Iar dacă e țăcănită, de unde știu eu că mă iubește ?
Și-atunci, mă gândesc...
...vise, țăcăniți, se pare că ține de domeniul tău.
Mi se face frică de ea, doctore !
Are un pui viu. Poartă la gât un săculeț de vrăji.
Trebuie s-o vindeci, dacă nu, o să avem probleme !
Doctore, am fost în Brooklyn. Știu cum e cu magia neagră !
Leo ! Unde ți-e soția ?
- E bine, mulțumesc. - Am spus "unde". Las-o baltă.
- Dă-i ăsta, te rog, OK ? - Sigur.
- Când o să i-l dai ? - Nu-ți face probleme.
Arăt ca și cum mi-aș face probleme ?
E un semn de dragoste. Vă va pecetlui dragostea pentru totdeauna !
Iisuse ! Dnă Lemke ?
Am... ? Am lăsat eu ușa descuiată, sau... ?
- Unde-i canapeaua ? - Nu. Nu folosesc canapea.
Nu știu dacă ai mai fost la tratament înainte.
- Acela e scaunul meu. - Chiar ? E mișto.
E important să știi că nu te pot ajuta, decât dacă și tu vrei asta.
Firește, ești liberă să pleci când poftești.
- I-am promis lui Leo că vin. - Bine. De ce ?
Cred că are impresia că sunt puțin atinsă.
Atinsă ? Interesant cuvânt.
Ce înseamnă exact pentru tine ?
Bună întrebare.
Cred că problema e că știu ce se va întâmpla înaintea lui. Asta îi dă fiori.
Așa.
Haide. Au ars femei și pentru chestii mai minore.
Deci, ai cunoștință despre unele lucruri.
Cum ar fi să-i spui unei străine să iasă în fața unei mulțimi și să cânte,
chiar dacă ea nu e pregătită, și s-ar putea să rămână foarte marcată ?
O știi pe Stella ?
Sau să-i spui unei femei că ar trebui să aștepte dragostea, în loc s-o caute...
Dar e adevărul adevărat.
- Sau să-i spui prietenei mele să ne luăm. - Iar începi.
- Nu. Lumea... - Nu mă pot abține să nu văd lucruri.
Dar te poți abține să spui unele lucruri.
Ai viziuni ? Auzi voci ?
Ai presimțiri ?
Te dai pe patine cu rotile ?
Ce legătură e între patinele cu rotile și darul tău ?
Nici una. Vroiam doar să mă distrez puțin.
Nu se face să ieși din birou odată cu pacientul.
Nu sunt pacienta ta. O fac pentru Leo.
Dacă chiar vrei să-ți spun cât sunt de nebună, ține-te bine.
Ce caut eu aici ? O nebună dintr-un magazin m-a împins aici.
Nici nu mă mir că sunt la tratament. Sunt prea influențabilă. Nu crezi ?
O să iasă foarte bine.
Dacă aș fi fost negresă, m-aș fi simțit mult mai bine.
Luis, un rachiu cu sifon. Nu, lasă sifonul, pune un rachiu mare.
Nu vreau să discut despre femei. Nu vorbesc despre nevastă-mea.
- Ești însurat ? - Leo, ea e Stella, noua noastră solistă.
- O să le dea clasă tuturor. - Ți-am pregătit marfa.
Mai toarnă unul, Luis.
Bessie Smith ? Interpretezi Bessie Smith, o amețită ca tine ?
- Voi cânta Debbie Boone. - Nu.
Îmi place Bessie.
Stella, poți începe.
Cu plăcere.
Luis.
Au !
- Ai făcut-o dinadins, Luis ? - Ce părere ai ?
Bună seara. Ca piesă de deschidere, am ales "In the Dark".
- Îmi pare rău. - E în regulă. E OK.
Frate !
Frate, am ratat furtuna.
- Nici o furtună nu te poate ține pe loc. - Așa e.
Urma să-mi explici mecanica darului tău de a ghici.
- E atât de bine să te eliberezi. - Da, așa e.
Dnă Lemke, i-am promis soțului tău. Te rog !
OK.
- Ești în regulă ? - Da.
E ca și cum ai sta în vârful unei gogoși.
În funcție de direcția în care te întorci, vezi viețile oamenilor.
Dacă te înclini într-o parte, îți spui "măiculiță" !
Vezi o părticică din trecut.
Dacă te întorci puțin, dai direct peste viitor.
E ca și cum cineva îmi arată un film, cu secvențe de început și final.
Sunt curios. Ce vrei să spui prin "film" ?
Dă-mi mâinile.
Uite, aici e marea.
Și trupul tău gol.
Îți înfigi degetele în nisip.
Flori albe la înmormântare.
Mama ta.
E foarte bucuroasă că ți-a dăruit toba aia roșie.
Iată-te, la vârsta de șase ani.
Ai umflăturile astea roșii pe tot corpul.
Te mănâncă.
Vrei să te scarpini.
Șapte.
Aveam șapte ani.
- Luis, șampanie pentru dna Kefauver ! - Sunt domnișoară, și spune-mi Stella.
Șampanie ? Te crezi într-un local de lux ? Avem bere la sticlă sau halbă.
Stella, ești muza mea. Minunată ! Cânți ca un înger.
- Un cor de îngeri. - Mulțumesc foarte mult.
- Ești mare cântăreață, domnișoară ! - Da ?
Da. Știi, când îți ascult cântecele, prin minte îmi trec tot felul de imagini,
toate sunt calde, o feerie, ca în filme.
- Da ? - Da.
Leo, chiar crezi asta ?
Nu suntem mulți cărora ne place blues-ul. Trebuie să fim uniți.
Mi-ar face plăcere.
Nu-i genul de local unde mi te imaginam.
- Te-ai gândit la mine ? - Da, sigur.
Dar totdeauna am crezut că soliștii de blues dorm ziua și cântă toată noaptea.
- Și locuiesc la Paris. - Da.
Știu. Iar eu sunt aici să învăț niște puști muzică religioasă.
Leo, la ce te gândești ?
Trebuie să-ți spun ceva.
Sigur. Orice.
E despre soția mea.
Nu cred că e bine că ne-am căsătorit.
Când mi-a spus s-o facem, părea logic.
Poate că eu nu știu să mă port ca un soț. Nimic nu ne iese.
Poate că nu e să fie.
Ea îmi tot spune că eu sunt cel care îi fusese hărăzit.
Chestia e...
Știu că nu e corect, dar...
...am sentimentul ăsta față de tine.
O, Leo.
Și eu simt la fel.
Dar soția mea...
E atât de fragilă.
Ar da-o complet peste cap. Foarte repede.
Ai dreptate.
Iubirea noastră va fi mai pură.
Nu ne vom lăsa pradă dorințelor profane.
Iisuse, vorbești ca un înger.
O broscuță.
Nu știu ce să spun.
Câtă considerație !
E greu să știi încotro te îndrepți când nu vezi stelele.
Așa e.
Noaptea trecută ai ieșit în cămașă de noapte căutând stelele.
M-ai văzut ?
Nici acum nu-mi vine să cred ce am văzut săptămâna trecută.
Am studiat stelele de când eram copil. Am văzut o cometă cu două cozi...
Zău ? Și eu. A fost semnul meu că dragostea se apropie.
- Cum ai ajuns să te măriți cu Leo ? - Trebuia să mă mărit cu Leo.
Am știut asta când i-am văzut zâmbetul în vis. E jumătatea mea.
Cum adică e jumătatea ta ?
Cu mult timp în urmă, înainte să fi fost bărbați și femei, existau niște ființe.
- Niște semințe ? - Niște ființe.
A, ființe ! Așa da.
Așa. Arătam destul de ciudat, dar eram fericiți ca porcul la troacă.
Nu aveam nevoie de nimeni pentru nimic, și...
Vă puteați reproduce de unii singuri.
Nu știi povestea asta.
- Nu poți ! - Ba pot. Pot. Dă-i înainte, testează-mă.
OK.
Spiritele care guvernau pe atunci lumea...
- Ne-au invidiat că eram fericiți și liberi. - Și ne-au despărțit în două jumătăți.
Ne-au despicat în două și ne-au rispit în vânt.
Încă se mai vede cicatricea,
mă refer, firește, la buric.
- Așa. Buricul. - Da.
Spuneai...
Suntem urmașii acestor vechi jumătăți despărțite, și suntem cam nefericiți,
pentru că ne petrecem viața căutându-ne jumătatea pierdută demult.
Uneori...
... ne preocupă atât de tare căutarea acelei persoane deosebite
încât nici nu ne observăm.
- Dintr-o dată, iată-ne ! - În fața propriilor ochi.
Da.
- De unde o știi ? - Farmece.
N-aș fi crezut vreodată că ai darul ăsta.
De fapt, toată lumea o știe. E Platon.
E o prelucrare, firește, dar tot Platon e.
- Bunica mi-a spus-o. - O femeie foarte citită.
A fost oarbă din naștere.
N-am mai cunoscut pe cineva ca tine, dnă Lemke.
Păi, ar trebui să ieși mai des. Poți să-mi spui Marina.
Marina ? Marina, un nume frumos.
Uite, Marina...
Să te măriți pentru că bunica ta era amanta lui Platon,
e o chestie periculoasă.
Îți apreciez îngrijorarea. Dar nu mă aștept să înțelegi.
Înțeleg. Și vreau ca și tu să înțelegi.
Comportamentul tău impulsiv îți pune căsnicia în primejdie.
- Poate că Leo a apărut dintr-o dată... - Nu a fost așa.
Cum crezi tu că a ajuns el la Ocracoke ?
- I-am sugerat să plece în vacanță. - Era destinul său.
Delirul nu face bine la sănătate. Pot să te ajut...
Nu știi nimic. N-am nevoie să mă aiurești cu cunoștințele tale.
Nu-mi întoarce spatele ! Fanteziile astea...
Fanteziile tale de a fi atotputernică sunt periculoase.
Și... e o prostie să-ți trăiești astfel viața.
Nu ai visat că Leo va face parte din viața ta !
Ba da ! Doar că am greșit.
E în regulă. E OK.
Primul și cel mai important pas este acesta, să-ți dai seama.
Să fiu sincer, înțeleg cum e să crezi că le știi pe toate.
E groaznic. Am ruinat și viața lui Leo, și pe-a mea.
Trebuie să mă duc să mă gândesc la asta.
Să găsesc o soluție.
Până la urmă, ai ajuns să te dai pe rotile cu pacienta în parc.
E clasicul retro-transfer psihic.
Îi dai voie să te manipuleze
să te împingă într-o postură vulnerabilă, neprofesională
în care ea te controlează pe tine.
E noul val în psihologie, Alex.
Ei bine. Bine. Bine.
Doctor Tremor, nu-ți compromite cariera pentru un fund mai arătos.
Ține-ți șlițul închis, nu uita cine ești.
Și nu uita că avem o misiune pe lumea asta.
Ai dormit bine ?
- Nu te-am auzit când ai venit azi-noapte. - N-am vrut să te trezesc.
Vrei să te ajut ? E înțepenit.
- Încerci să-mi spui ceva ? - Nu. Tu vrei să-mi spui mie ceva ?
Nu.
Se poate spune cu niște flori.
Pentru prima oară îmi pot imagina o lume fără tratament. Amin.
Mă bucur că întâlnirile noastre dau rezultate atât de bune.
A fost bine. Dar cred că-i datorez asta psihicului acela.
- Credeam că am rezolvat-o pe asta. - Nu-ți face griji. Nu sunt vindecată.
Bine. Adică, nu-i bine, dar...
Iartă-mă, doctore, căci am păcătuit.
Dar e un om atât de bun. Și chiar cred că mă place.
E însurat ?
Păi, da, dar...
...soția lui nu se simte bine. Ceea ce mă face să mă simt vinovată.
Îi face viața un chin.
Și atunci mă împac cu gândul că-i aduc puțină bucurie binemeritată.
- Ești dezamăgit, nu-i așa ? - Sunt curios.
O, nu !
N-ai fi dacă l-ai cunoaște. E simplu.
Totdeauna știi dacă el e acela.
Știu când nu e el acela, și nu simt la fel.
Așa că sunt sigură că Leo e alesul.
- Leo ? - Așa îl cheamă, Leo.
Chiar cred că o să-ți placă de el.
- Poftim. - Nu, dragă, bucăți.
- Bucăți ? - Bucăți.
Un semn ! Te face să vrei să vii încoace.
- A, tu ești ! - Bună.
Nu știam că lucrezi aici.
- Cum a fost cu rochia aceea ? - Bine. Totul a ieșit foarte bine.
Mulțumită ție, cânt la cabaretul Dellago's.
Știu localul. Soțului meu îi place acolo.
OK, e un bar.
Dar acolo am întâlnit un bărbat minunat.
Poate mi-ai putea spune dacă o să ne...
Nu, nu vreau să știu. Doar să te rogi pentru mine.
Să te rogi pentru noi toți, draga mea.
- E OK dacă pun un afiș ? - Sigur. Aș fi mândră.
Trebuie să-i spun lui Leo să meargă să te vadă. Adoră chestiile astea vechi !
- Leo ? - Soțul meu.
Pa.
Zece.
Trebuie să-i găsesc soțului meu o nevastă.
De ce nu ?
Mulțumesc.
La o parte, tâmpitule.
Ghici.
Ți-ar plăcea un bărbat tandru, între două vârste ?
Îmi plac bărbații tineri. Nu merg la întâlniri aranjate de măcelarul meu.
M-ar interesa să-l cunosc pe artistul care ți-a aranjat vitrina. E tânăr ?
Uite cartea mea de vizită.
Restul.
- Ce n-aș da pentru puțin vânt ! - Nici o speranță, până în septembrie.
Deci acum te ocupi de prognoza meteo ?
Fața Domnului e ca o oglindă.
Nu mă asculți. Știam eu !
Ai perfectă dreptate. Îmi cer scuze.
- Scuze. - Nici acum nu mă asculți !
- Leo ! - Ești aici. Bine.
- Ce i-ai făcut nevestei mele ? - Sunt cu un pacient.
Plăcinta ta mai poate aștepta. A mea nu poate. Încearcă să-mi facă lipeala.
Mai vine la tine de câteva ori și-i putem rezerva o cameră la azil !
- Stai un moment... - Las-o naibii în pace, OK ?
Ești un om periculos.
- Ți-a stat ceasul. - Nu vreau să discut despre asta !
- Unde e Alex ? - Consultă un nebun.
Nevastă de doctor nu figurează printre rolurile mele.
- Doamne, ce mă fac ? - Ce e ?
- I-am cerut mâna noaptea trecută. - Nu se poate.
Ba da ! Știu, nici mie nu-mi vine să cred.
Dar am cunoscut o femeie extraordinară. Mi-a deschis ochii.
- Și eu am pățit la fel. - Chiar ? Ai pe altcineva ?
Nu. Pe fata nouă care lucrează la măcelărie.
Doamne ! Marina. E incredibilă !
- Chiar e cum pare ? - Absolut.
- Ce ți-a spus ? - Să stau în fața casei.
De-aia mi-am anulat ieșirea cu voi, să-mi aștept partenerul misterios.
- Crezi că sunt nebună ? - Grace, e extraordinar.
- Alex mă crede nebună. - E diagnosticul lui preferat.
- De ce ne pierdem timpul cu bărbații ? - Nu toată lumea face asta.
Chauncy, nu mă atinge acolo.
Dnă Lemke.
- Ce s-a întâmplat ? - Nimic. Trebuie să vorbim.
- Aha. Bine. - Acum.
- De ce nu mergem la cabinetul meu ? - OK.
Vroiam să discutăm dimineață. Trebuie să clarificăm ceva după noaptea trecută.
M-am purtat greșit. Nu trebuia să ne întâlnim cu de-a sila.
A fost neprofesionist din partea mea.
Nu trebuia să permit ca tratamentul să continue în afara cabinetului.
Nu e meseria mea să-ți ofer remedii rapide la problemele tale maritale.
Doctor Tremor, te-am visat azi-noapte.
Sigur. Nu e ieșit din comun. Visele sunt importante.
Știi, poți ține un carnețel lângă pat,
și le poți scrie acolo, dacă ți-e teamă de... Ce făceam în vis ?
Zâmbeai.
Dnă Lemke, Marina.
Nu pot nega că mă simt atras de tine.
Dar nu-ți face griji. Știu ce e, și știu cum să rezolv situația.
Nu se poate trata. Azi-noapte, pentru o clipă, ți-ai dat seama.
- Iubirea e pasul ce nu poate fi evitat. - Nu, asta nu e dragoste.
E ceea ce noi, doctorii, numim...
- Mă mai gândesc... retro-transfer. - Nu mă asculți.
Ba da. Te ascult. Și înțeleg exact de ce faci asta.
- Chiar ? - Da.
- Să-ți iei revanșa. - Pentru ce ?
Ești supărată pe soțul tău, că are o relație extraconjugală.
- Poftim ? - Da.
- Leo are pe altcineva ? - Da.
Îmi pare rău. Credeam că știi.
Păi, trebuia să fi știut.
Cine e ?
Îmi pare rău, dar nu-ți pot spune.
Nu-mi vine să cred că are pe alta.
Doamne, suntem căsătoriți doar de trei zile.
Azi-noapte ai spus că ai făcut o greșeală.
Da, dar era greșeala mea. Eu trebuia să o corectez.
Și eu voi decide cu cine se va căsători soțul meu.
Dragă, trebuie să discutăm.
Te-am auzit azi-noapte, când stăteai de vorbă...
Deci mi-am pierdut vremea căutându-ți o soție ?
Firește ! Am o soție bună. Putem rezolva problemele.
- Sunt o femeie simplă, dar nu proastă. - Cum adică ?
Bănuiesc că nu știi ce-i aia minciună sau înșelătorie ?
- Altă zi, alt dolar. - Pune banii înapoi în casă, acum.
- Ce-i aia casă ? - Știi că știu.
- N-am timp de furăciuni. - Dragă...
- Despre ce vorbești ? - Aseară ne lipseau 50 de dolari.
Despre ăștia e vorba ?
Eugene !
Eugene.
De ce nu-ți aduci o canapea, doctore ?
Am nevoie de un sfat. Îți amintești că ți-am spus de fata aceea care-mi place ?
Da.
Are o problemă. Într-o zi mă tratează ca pe Romeo.
A doua zi mă tratează ca pe inamicul public numărul unu.
Bărbații n-au putut înțelege mintea femeiască niciodată.
- Bine spus, doctore. Resimți o ostilitate ? - Da. Nu.
- Aici nu vorbim despre mine. - Corect, e consultația mea.
Mă gândeam la orgoliul meu masculin. Poate ar trebui să-i dau papucii.
Dar mă gândesc să-i mai dau o șansă,
să preiau comanda, poate chiar s-o invit în oraș.
- Și ? - Dacă mă refuză ?
Eugene, când li se face o propunere riscantă...
Doctore, maxim zece cuvinte, sunt în timpul serviciului.
Iubirea e pasul ce nu poate fi evitat.
Am vrut să spun și eu asta. O să-i spun să-l părăsească pe măcelar.
- Eugene ? - Da.
Bănuiesc că e o figură de stil.
Nu, mă refer la rahatul ăla bătrân pentru care lucrez.
Leo... Ce faci aici ?
- Trebuie să-ți vorbesc. - Și eu.
- Despre nevasta mea. - Știu.
E dusă rău de tot.
- Nu, e minunată ! - Soția mea ?
- Ea m-a încurajat să cânt. - Marina ?
- Chestia e... - Chestia e...
Ești cea mai tare, Stella, o bucățică pe cinste. Împreună, suntem perfecți.
Dar soția mea n-are pe nimeni, în afară de mine, s-o ajute să iasă din necaz.
- Trebuie să ne despărțim, Leo. - N-o pot abandona.
Voi, femeile, sunteți totdeauna cu un pas înainte ? E cam înfricoșător.
Vrei să-ți înapoiez asta ?
- Eugene. - La naiba.
Vroiam să-ți spun că-mi pare rău că te-am acuzat.
Nu știu ce e cu mine. Sper să mă poți ierta.
Pot.
Mi-au plăcut florile și vitrina.
Zău așa.
O doamnă artistă a fost la magazin azi. Și ei i-a plăcut.
A spus că ar trebui s-o cauți.
Și eu cred că ar trebui să faci asta, ai ceva deosebit.
- Nu, n-am nimic deosebit. - Nu, e un dar adevărat. Sincer spun.
E un om atât de bun, doctore.
Dar bănuiesc că ai avut dreptate, ca de obicei.
Dacă soția lui n-ar fi fost o femeie atât de extraordinară.
Chestia e, știu că mă iubește pe mine. Și eu îl iubesc pe el.
Dulce amărăciune.
Doamne, ce răni face iubirea !
Stai o clipă. Tu-mi spui că te-ai despățit de Leo ?
Poate chiar nu sunt făcuți să fie împreună.
- Cine ? - Leo și Marina.
- Nu ți-am spus că o cheamă Marina. - Ba mi-ai spus.
- Nu, nu cred. - Scuze, greșeala mea.
Nu, așa o cheamă. Doar că...
...nu-mi amintesc să-ți fi spus asta.
Voi doi vă iubiți sincer, nu ?
- Cine ? - Tu cu Leo, pentru Dumnezeu !
- Cam așa ceva. - Da sau nu ? Fii hotărâtă, Stella !
- Da ! - Bine ! Acum să vedem.
Dacă el e bărbatul potrivit, nu-l poți lăsa să-ți scape. Nu-i așa ?
Te deranjează dacă... ? Pot ?
Dar e însurat.
Cum rămâne cu predispoziția mea spre eșec cu bărbații însurați ?
Predispoziția ta spre eșec provine din incapacitatea ta de a te hotărî.
Iar incapacitatea de a te hotărî provine din neîncrederea de sine.
Sunt cam confuză.
Ascultă-mă, Stella. Sunt psihiatrul tău.
Ori te decizi să intri în relația asta, ori ești condamnată la ratare.
Dacă ratezi relația asta...
...vei rămâne fată bătrână.
Leo. Eu sunt, Stella. Trebuie să vorbim.
Uite, Leo, nu sunt o distrugătoare de căsnicii !
Nu-i adevărat, dar nu vreau să-ți distrug ție căsnicia.
Îmi place prea mult de soția ta.
Dar te iubesc.
Oricum, chestia e
că doctorul Tremor crede că am putea avea un viitor împreună.
- Cine ? - Doctorul Tremor, terapeutul meu.
Ce, te deranjează că urmez un tratament ?
ALEX TREMOR MEDIC PSIHIATRU
OK, OK.
De ce ? De ce ? De ce ? De ce ? De ce-ți bați joc de viața mea ?
- Nici n-am atins-o. - Viața, viața mea !
Mai întâi, îi spui soției mele să-mi caute o amantă.
Apoi îi spui amantei mele că ar trebui să avem o relație.
Între timp, soția află de amanta mea.
Numai că ei nu-i convine pentru că n-a ales-o ea însăși !
Acum îmi bate apropo-uri cu toporișca. Cu ce ți-am greșit ?
E o lume încurcată, te-aș minți dacă ți-aș spune altfel.
Care e problema ?
Iisuse ! Încerc să-mi salvez căsnicia !
Te-ai gândit că soția ta ar vrea s-o părăsești ?
Te-ai gândit că poate soția ta a găsit pe altcineva ?
Soția mea nu are pe altcineva.
- Nu știi niciodată. - Știu. Și știi de ce ?
Pentru că, dacă ar avea pe altcineva, i-aș tăia testiculele cu cuțitul de măcelar.
Scuze pentru întrerupere. Unde eram ?
Ce e în mintea ta, doctore ? În mine poți avea încredere.
Am o problemă profesională.
Am făcut ceva... de neiertat.
Alex...
Trebuie să încetezi să te crezi răspunzător de soarta întregii lumi.
Nu ești decât un psihiatru care încearcă să avanseze în păienjenișul vieții sale.
Simți o anxietate pe bază de stres...
Și tu o cunoști, nu-i așa ?
Pe cine ?
Pe nevasta măcelarului !
OK, OK, Doamne sfinte !
- Mă bucur că ești aici... - Totul se încheie aici, în clipa asta.
Pacienții mei au luat-o razna deoarece tu ești coșmarul oricărui psihiatru.
Nu înțelegi. Am găsit soluția. Nu trebuie decât să explic.
Transformi ordinea într-un haos mai cumplit decât orice haos !
De ce ? Pentru că ești contagioasă. De aceea !
Pe cine pui tu mâna, o ia razna.
Eu doar pe tine te văd țopăind ca un iepure țicnit.
- Alex Tremor, tu mă iubești. - Nu ! Nu, nu, nu.
- Nu te mai împotrivi așa. - Nu, nu, nu, nu...
Recunoaște că asta ți-e soarta. De ce ești așa de încăpățânat ?
Nu sunt decât un doctor. De când aveam șase ani n-am vrut decât să ajut oamenii.
Și eu la fel.
- Nu-i același lucru. - Ba da.
Amândoi ajutăm oamenii în felurile noastre diferite.
Când e vorba de sentimentele noastre adevărate, nu le putem distinge corect.
Marina, te rog.
Fără basme, bine ? Nu înțelegi cât ești de periculoasă ?
E periculos să-ți asculți inima și să dai crezare sentimentelor ?
Știi ceva ? Sper că sunt contagioasă.
Viața nu e ca în cărțile și teoriile tale idioate.
Viața e viață, e murdară, e complicată, și trebuie să ai curaj.
N-o să găsești așa ceva în nici o carte.
Doar pentru că tu nu pricepi, nu înseamnă că e o aiureală.
Nu-i de mirare că toată lumea e pierdută pe-aici. Nici nu știi să adulmeci valurile.
Poftim, iar începem cu valurile.
Poți înfrunta problemele fără să te ascunzi în spatele magiei negre ?
Știi ceva ? Ieși afară, în clipa asta.
La o parte, ticălosule.
Ignoră-l.
Ce faci, dragă ?
Plec.
- Unde te duci ? - Acasă.
Îmi pare rău pentru toate încurcăturile, Leo.
Sincer am crezut că suntem făcuți să fim împreună.
Da. Și eu.
Ai fost foarte drăguț cu mine.
Doar că mi-am dorit atât de mult să iubesc pe cineva...
...să mă iubească cineva, încât...
...cred că am sărit în barcă fără să mă gândesc suficient.
N-aș fi acceptat dacă era altfel.
- Gracie, cerul se prăbușește. - Alex, e două dimineața. Du-te acasă.
- Trebuie să-ți vorbesc. - Trebuie să vorbim, Alex.
Dar știi ce-ți trebuie ție acum ? Somn.
Da. Pot rămâne aici peste noapte ? Nu vreau să fiu singur.
- Nu-mi convine ora, Alex. - Poftim ? Poftim ?
Sunt cu cineva.
Aha. Ei bine, Gracie.
Foarte bine.
- Poate nu crezi... - Totul în regulă, Gracie ?
- Robyn e aici. - Știu.
Cariera mi-e compromisă, prietena mea se culcă cu amanta mea.
- Nu-i așa că dragostea e minunată ? - N-o să meargă, Grace.
Suntem fericite.
Nu strica acest moment.
Deci... ?
Eu i-am dăruit cămașa asta de noapte.
- Sună-mă mâine. - Și pe mine.
Marina ?
Grammy D'Arbo.
Mă bucur să vă cunosc.
Totdeauna mi-am dorit să se mărite cu un doctor. Așteaptă.
Nu l-am citit niciodată pe Platon.
Lumea e pustie fără cealaltă jumătate.
Am fost copleșit de atâtea mistere, și nu știu să am încredere,
dar cred în tine și te iubesc.
SFÂRȘIT
sync © 20.07.2019